"Tämä kertomus ei ole syytös eikä tunnustus -
eikä missään nimessä seikkailu.
Kuolema ei ole seikkailu niille, jotka kohtaavat sen kasvotusten.
Tarina kertoo vain eräästä sukupolvesta, -
joka säästyi kenties sodan kranaateilta, -
mutta jonka sota kuitenkin tuhosi..."
Kolmekymmentä tuhatta.
- Venäläisiäkö? - Ei, ranskalaisia.
Venäläisiä otamme vangiksi joka päivä enemmän.
Postiljooni!
Sota on sotaa, viina viinaa ja kauppa vain käy.
Ette tuonut minulle postia.
Anteeksi, herra Meyer.
Himmelstoss, onko meille tänään mitään?
- Ei, Peter. - Jotain pitää olla.
Kuules nyt, vintiö.
Siinä. Tämä onkin sitten viimeinen posti.
- Mitä? - Huomenna vaihdan univormua.
- Lähdetkö armeijaan? - Kutsu kävi.
Olen reservin kersantti.
Minutkin kutsutaan, jos sota ei pian lopu.
- Kyllä se loppuu. - Niin varmaan.
Rakkaat koulunuoret, -
meidän on iskettävä kaikin voimin.
Meidän on käytettävä kaikki voimamme, -
jotta voittaisimme sodan ennen vuodenvaihdetta.
Otan tämän aiheen jälleen esiin vastahakoisesti.
Pojat, te olette isänmaan henki.
Olette Saksan rautaisia miehiä.
Olette iloisia sankareita, jotka lyövät vihollisen -
kun käsky annetaan.
Minun tehtäväni ei ole ehdottaa, -
että teidän pitäisi tarjoutua puolustamaan maatamme, -
mutta mahtaakohan teillä olla sellaisia ajatuksia.
Tiedän että eräässä koulussa -
pojat ovat nousseet seisomaan -
ja värväytyneet joukolla.
Jos täällä kävisi niin, -
minä saisin varmaan tuntea aitoa ylpeyttä.
Joku saattaa sanoa, ettei teitä pitäisi päästää vielä.
Että olette liian nuoria, teillä on koti, -
äüisekäisä.
Ettei teitä pitäisi riistää sieltä pois.
Lyövätkö isänne isänmaan niin laimin, -
että ne antavat sen sortua teidän sijaanne?
Eivätkö äidit heikkouksissaan lähetä poikiaan -
puolustamaan maata, joka heidät synnytti?
Kaiken kaikkiaan -
onko pieni kokemus niin pahasta pojalle?
Onko asepuvun suoma kunnia -
sellaista mitä pitäisi paeta?
Ja jos neitokaiset ihastelevat sen kantajaa -
pitäisikö sellaista hävetä?
Toiveissanne ei ole koskaan ollut-
tulla palvotuksi sankarina.
Sellainen ei ole kuulunut opetukseeni.
Olemme pyrkineet olemaan kunniallisia, -
ja ottaneet tunnustuksen vastaan.
Jaloa taistojen eturintamaa -
ei sovi kuitenkaan halveksia.
Sodasta tulee luullakseni lyhyt, -
ja menetykset jäävät vähäisiksi.
Mutta jos menetyksiä on oltava, muistakaamme latinan lause, -
joka on noussut monen roomalaisen huulille, -
hänen seistessään taisteluun valmiina vieraalla maalla:
"Suloista ja sopivaa on kuolla puolesta isänmaan."
Joillakin teistä voi olla tavoitteita.
Tiedän erään nuorukaisen, -
joka on lupaava kirjailija.
Hän on kirjoittanut alun tragediaan, -
joka on kunnianosoitus mestareille.
Uskoakseni hän unelmoi -
ja varmaan lähteekin Goethen ja Schillerin jalanjäljille.
Mutta nyt maa kutsuu!
Isänmaa tarvitsee johtajia!
Omat tavoitteet on sysättävä syrjään, -
kun annetaan yhteinen uhri kotimaan puolesta.
Tämä on kunniakas alku elämällenne.
Kunnian kentät kutsuvat teitä.
Miksi olemme täällä?
Mikä on pidätellyt sinua, Kropp?
Müller, tiedätkö miten kipeästi sinua kaivataan?
Katsot näemmä johtajaasi.
Minäkin katson sinuun, Paul Baumer -
ja mietin mitä aiot tehdä.
- Minä lähden. - Haluan lähteä.
- Olen mukana. - Minä myös.
- Olen valmis. - En jää kotiin.
Seuratkaa minua!
Värväytykää nyt!
Tunnit on peruttu!
- Älä luovuta. - Tule nyt, Behn.
Meidän kaikkien on pidettävä yhtä.
Niin se on.
Hyvä on, minä tulen.
Niin sitä pitää!
Lähdetään!
Lauletaan!
Rivit suorina, sotilaat.
Käskystä, kenraali.
Joukkue, seis!
Käännös vasempaan päin!
Asepuvut päälle ja ilmoittautumaan!
- Täällä pysyy hyvässä kunnossa. - Kuntoa marssi vaatiikin.
Minä aion ratsuväkeen.
Minua se ei kiinnosta.
Jalkaväessä näkee taisteluita.
Haluaisin tietää, missä aseet ovat.
Niitä ei anneta aikoihin.
Pitäisi harjoitella, jos aikoo posauttaa vihollisen.
Minä haluan pistinharjoituksia.
Sait mitalin, Müller.
Kuukauden päästä minulla on niitä rinnus täynnä.
Saappaat pois naamaltani.
On kunnia saada nämä saappaat naamalleen.
Ne ovat armeijan parhaat. Sain ne enoltani.
Hyvää tuontinahkaa.
Työnnä ne minne haluat paitsi naamalleni.
Kyökkipiikakaan ei vilkaise minuun kun on tämä päällä.
Huomio!
Sehän on Himmelstoss!
Niin on ja hienossa asussa.
Terve, etpä arvannut näkeväsi minut näin pian!
- Näetkö arvoni? - Näen.
Poistu sitten.
Himmelstoss, mukava nähdä!
- Mitä tuli sanottua? - Mikä sinua vaivaa?
Esimiehiä puhutellaan kunnioittavasti.
- Mistä sait univormusi? - Onko meille postia?
- Hiljaa! - Älä hyvä mies huuda.
Me tunnetaan sinut, Himmelstoss.
Ota pois irtoviikset.
- Taidat olla tosissasi. - Aivan taatusti olen.
- Vastahan sinä olit postiljooni. - Hiljaa!
Takaisin!
Riviin järjesty!
Muodostakaa tähän rivi ja sassiin!
Joka iikka! Riviin järjesty!
Onpa kaunis näky.
Oletteko koskaan kuulleet rivistä?
Kovin on sekava. Minun pitänee opettaa.
Käytämme siihen koko päivän.
Olette ehkä tyhmiä, mutta olen tottunut siihen.
Sitten meillä on paljon muutakin.
En jätä lepäämään laakereille.
Ei teissä ole paljon ainesta, mutta teen parhaani.
Meillä näyttää olevan pienoinen väärinkäsitys.
Me korjaamme senkin.
Ensiksi unohtakaa kaikki, mitä osaatte.
Unohtakaa kaikki, mitä olette oppineet.
Unohtakaa mitä olette olleet ja miksi aiotte tulla.
Teistä tulee sotilaita ja sillä hyvä.
Puristan teistä äidinmaidon ja keitän koviksi.
Teen teistä sotilaita tai tapan teidät!
Asento!
Huomio!
Joukkue, maahan!
Päät alas! Pidä pää alhaalla, Baumer!
Joukkue, ylös!
Laulakaa!
Onko tuo muka laulua?
Joukkue, seis!
Eikö ole oikein henkeä?
Eikö rentoutus maistu? Kaipaatte siis töitä.
Hyvä. Sitten palataan töihin.
Joukkue, maahan!
Pitäkää päät alhaalla.
Laulakaa!
Seis!
Jalalle vie!
Tarkastus kello kolme.
Poistukaa.
Sika! Emme saa vapaa-aikaa.
Tarkastuksen valmisteluun menee neljä tuntia.
- Mitähän sillä on mielessä? - Ei sillä ole mieltä.
Leikkaan sen auki ja otan selvää.
Sillä on liian paksu nahka.
Tuon takia tyttöni pettyy jo kolmannen kerran.
Olalle vie!
Jalalle vie!
Olalle vie!
Oikeaan kiertäen, mars!
Vasen! Vasen!
Osasto, vasempaan mars!
Vasempaan kaartaen, mars!
Eteenpäin, mars!
Osasto...
Seis!
Eteen vie!
Himmelstoss!
Hyvää työtä. Nämä lähtevät huomenna rintamalle.
- Iltalomaa keskiyöhön. - Hyvä on.
Osasto, maahan!
Ryömikää!
Se pilasi lomamme. Sitä en anna anteeksi.
Rotta!
Vie koko iltaloman ennen kuin vaatteet ovat kuivat.
Siellä se apina menee.
Me pestään mutaa ja mies menee ryypylle.
Kerran minä vielä annan sille turpiin.
Niin minäkin. Siitä tulee minulle elämäntehtävä.
Miksi kerran? Minä annan monta kertaa.
Ja potkaisen vielä, kun se makaa maassa.
Mitä sinä teet? Et kai aio häipyä?
Mitä?
Kuulkaa, minulla on ajatus.
Ryömikää! Maahan!
Maahan! Ryömikää!
Suojautukaa!
Paul!
- Oletko kunnossa? - Behn!
Behn, tule nyt.
Senkin hullu! Behn!
Nouse ja tule!
Täydennysjoukkoja tulee.
Tjaden meni kai hakemaan niitä puita kotoaan.
Siinä on taas uusia keltanokkia.
Me majoitutaan kai tänne.
Tämä olen minä. I. Westhus. Ja tässä minä asun.
En tiennyt.
Nyt tiedät.
Niin tietenkin.
Antaa olla.
Tässä on peti, Paul.
- Milloin syötiin viimeksi? - Älä puhu siitä.
- Tuli nälkä kun muistutit. - Missä me ollaan?
En tiedä. Aseman kyltti oli ammuttu pois.
Jossain on varmaan ruokaa.
Minäpä kysyn noilta kavereilta.
Anteeksi että häiritsen, Westhus.
Tässä on Detering. Maailman paras viljelijä.
- Ja Tjaden. - Istu.
Me ei olla syöty sitten aamiaisen.
Te varmaan tiedätte, mitä pitää tehdä.
Syödä välittömästi.
Mitä hauskaa siinä on?
Tänne ei kannata ottaa mukaan ruokahalua.
Me on eletty eilisestä pelkällä heinällä ja partakoneen terillä.
Me voidaan ostaa. Missä kanttiini on?
Kanttiini on etsimässä muonatäydennyksiä.
- Tunnetko Katczinskyn? - Kenet?
Katczinskyn! Sillä on vainua.
Jos sapuskaa on lähimainkaan, niin se varmasti löytää sen.
Huomio!
- Mitä nämä ovat? - vapaaehtoisia kenraaleja.
Joskus minä panen teidät käsittelyyn -
ja otan selvää, miksi lähdette koulusta armeijaan.
Lepo. Ei tässä paraatissa olla.
Onko nälkä?
Hetkinen, se ei ollut kutsu.
- Voitteko maksaa? - Ilman muuta.
- Minulla on rahaa. - Ei, se on vain paperia.
Onko teillä tupakkaa, -
saippuaa, konjakkia, mällitupakkaa?
Eihän tästä riitä meillekään.
Saisitte heittää veivinne. Teitä pitää aina syöttää ilmaiseksi.
Tuokaa mitä teillä on.
No niin.
Riittääkö tämä?
Kat, teillä on tänään piikkilankojen veto.
- Missä? - Hautausmaan takana.
Näidenkö kanssa?
Tänään on hiljaista. Voit opettaa pari juttua.
Teen sen mieluummin yksin.
- Nämä tapattavat itsensä. - Auto odottaa.
En saanut eilen nälältä unta.
Nyt kun saa murua rinnan alle, pitää lähteä vetämään lankoja.
Tässä on sankareille tilaisuus.
Isänmaan puolesta!
Kerätkää tavaranne niin lähdetään.
Onko pakko ajaa noin?
Ajakoon miten haluaa.
Jos käsi katkeaa, pääsee kotiin sairastamaan.
Se on parempi kuin reikä mahassa.
Jos joku on jäljellä, tulen aamulla hakemaan.
Mikään ei tapa, jos tämä kyyti ei tappanut.
Tule ajoissa, haluan ehtiä aamiaiselle.
Odottele armeijaasi, pappa.
Tulkaa, älkää jääkö jälkeen.
Kuulkaas lapset, meidän pitää vain vetää vähän piikkilankaa.
Haetaan tarvikkeet ja viedään oikeaan paikkaan.
Kranaatit paukkuu ja teitä pelottaa.
Ei hätää, nouskaa ylös.
Älä välitä.
Noin on käynyt paremmillekin. Myös minulle.
Kun palataan, annan teille puhtaat alusvaatteet.
Noista kranaateista ei tarvitse välittää.
Ne pitävät pahaa ääntä, -
mutta putoavat kauas linjojen taakse.
Kevyitä sietää varoa.
Ne eivät paljon varoittele.
Ne sanovat...
Ja kun se kuuluu, maahan!
Äiti maa.
Painautukaa sitä vasten.
Haudatkaa itsenne siihen.
Katsokaa minua.
Heittäytykää maahan minun mukanani.
Ja olkaa nopeampia.
Kuunnelkaa.
Näytän miten se tapahtuu.
Anna pari rättiä äänenvaimentimeksi.
Tjaden.
Katso!
- Mitä tuo tarkoittaa? - Pommitusta.
Silmät!
Olen sokea! En näe!
Silmät! En näe!
Se on Behn!
- Minä haen hänet. - Tapatat itsesi.
Mene maahan ja pysy siellä.
Hän on kuollut.
- Kuollut! - Kuollutta ei kannata hakea.
Hän on ystäväni Behn.
Oli kuka oli, nyt se on ruumis.
Kukaan ei tee enää noin.
Pane se tuonne.
Varokaa lankaa.
Tavarat selkään ja riviin.
Pitäkää kiirettä.
Miehet paikoilleen.
Mitä nyt tapahtuu?
Me lähdetään marssille.
- Minne? - Toisiin juhliin.
Tällä kertaa ne kestävät kauemmin.
Pää pystyy"-
Nyt mentiin.
Komppania!
Olalle vie!
Tahdissa mars!
- Näpit irti siitä. - Akalla saa sen.
Katsopas korttiasi uudelleen.
Se on jätkä.
Kortit ovat samannäköisiä.
Liikaa meteliä. En voi pelata.
Herkät hermosi eivät kestä.
Tuo on Oskar.
Katsopas tätä.
Älä ole niin kranttu. Vielä kaipaat tätä.
Parin päivän päästä -
tuo rotan syömä leipä maistuu mannalta.
Ei se säilyisi paria päivää.
Minähän sanoin, että tämä on paha paikka.
Päivistä ei niin väliä, mutta kun yöllä ei saa nukutuksi.
Kahden päivän päästä on viikko takana.
Sitten voit sanoa maanneesi tulessa.
Ei kai sinua pelota?
Ei, minä vain kysyin.
Haluatko pelata vielä?
Entäs sinä?
Mikäs siinä.
Minun jako.
Hae saappaasi ennen kuin Oskar syö sen.
Tämä on hyvä poika.
Antaa sen nukkua, se näkee unta.
Katsokaa! Se on Behn!
Se ei halunnut sotaan.
Ei, ei se ole Behn.
Se ei ole Behn vaan Kemmerick!
- Minä! - Ole hiljaa!
Täällä muutenkin tarpeeksi rankkaa.
Kaikki on hyvin, Franz, näit unta.
- Jokin... - Se oli vain unta.
- Huomio! - Lepo.
Tykistötuli pahenee.
Kaksi muuta korsua tuhoutui.
Koetamme saada tänne illalla muonaa.
Seis!
Päästäkää minut pois.
- Miksi teit noin? - Hiljaa! Ota kiinni!
Pitele.
Oletko nyt kunnossa?
Enköhän.
En taida kestää kovin kauan.
Takaisin!
Se on Franz.
Viekää se tuonne.
Ei, vatsassa on osuma. Hän ei saa juoda.
Hae paarit.
Mihin osui, Kemmerick?
- Tässä on. - Kannattele päätä.
Viekää hänet.
- Onko vamma vakava? - En tiedä.
Sano toisille, että hän on kunnossa.
Selvä on.
Jos aiotaan taistella, miksi ei taistella?
Miksi ei edetä?
Odottelu tekee hulluksi.
Tehdään jotain! Hyökätään kimppuun!
Istu.
Jos kokilla kestäisi kantti, se toisi meille sapuskaa.
Ammuskelu ei kuulu sinne linjojen taakse.
Kat tuli. Saitko mitään?
Onnistiko?
- Saatte jakaa tämän. - Ruokaa!
Me tarvitaan voita.
Niin, ja jälkiruoka.
Ja untuvainen peti.
Rottia!
Pois tieltä.
Nyt riittää, pojat.
Mikä nyt?
Tulkaa. Ottakaa aseet.
- Ne tulevat. - Ottakaa kranaatit.
Pitäkää kiirettä!
Lähdetään!
Emme pysty pitämään asemia. Peräydytään puolustuslinjalle!
- Täytä! - Heti, meillä on muuta tekemistä.
Olen odottanut kolme viikkoa.
Kunhan kaikki on paikalla.
Mitä sinä odotat?
Papuja, senkin rujonaamainen sammakko!
Hiljaa! Ruokin kun olette kaikki paikalla.
Nyt ollaan.
Vain puolet on. Käy herättämässä loput.
Kunpa se onnistuisikin. Meitä on jäljellä vain 80.
Loput on kenttäsairaalassa tai kasvaa horsmaa.
Ja minä keitin 150:lle!
Kerrankin riittää kunnolla. Alahan jakaa.
Keititkö papuja 150:lle?
Onko leipää 150:lle?
Entä makkaroita ja tupakkaa?
Niin, ja turhaan! Minulle olisi pitänyt kertoa.
Onpas juhlat! Kaikki saavat kaksi annosta!
Menkää jonoon.
Ei käy päinsä.
En voi antaa 80 miehelle 150:n annosta.
Sinähän hankit muonat 2. komppanialle.
Niin.
Tämä on 2. komppania.
Minulla on määräykseni.
Kat on oikeassa, me ollaan 2. komppania.
Jos puolet palaa, se on meidän onnemme.
Alahan jakaa.
Ei!
Senkin keltainen soppatykin paviaani!
Sinua pelottaa ja se näkyy.
Ärisepä vielä vähän, -
niin me syödään sinut elävältä.
Kyökkisi on niin kaukana linjojen takana, -
että ruoka tulee kylmänä, kun me jo nukutaan.
Ala vetää rotta, -
tai me hajotetaan kuppilasi.
Ala lappaa!
Lepo. Mitä täällä tapahtuu?
Ruokaa on 150:lle ja mies antaa vain puolet.
- Näyttää hyvältä. - Aivan.
Jaa kaikki. Miehet tarvitsevat sitä.
Selvä.
- Tuo minullekin lautanen. - Selvä.
Viekää! Viekää kaikki!
Anna hunajaa ja kaikkea mitä ne haluaa!
Täyttäkää lautaset!
Älä minusta välitä.
Siitä vain, ei kestä kiittää.
Arvaa mitä.
Pavut maistuisivat vielä.
Käy hakemassa, niitä on vielä.
Liian kaukana.
Milloinkahan me palataan rintamalle?
Huomenna.
Tuosta menee kyllä ruokahalu.
Jos huomenna mennään marssille, -
pitäisi käydä katsomassa Kemmerickiä.
- Missä sidontapaikka on? - Kolmen kilometrin päässä.
- Viedään sille sen tavarat. - Hyvä.
Karmeaa ajatella, että miehelle sattuu tuollaista.
Mukavalle kaverille kuten Kemmerick.
Ranskaa pitää rangaista, kun aloitti sodan.
Kaikki syyttää siitä toisiaan.
Miten sota aloitetaan?
Yksi maa loukkaa toista.
Miten maat voivat loukata toisiaan?
Suuttuuko saksalainen vuori ranskalaiselle pellolle?
Typerys! Yksi kansa loukkaa toista.
Minun ei sitten pitäisi olla täällä. Ei minua ole loukattu.
Se ei koske tuommoisia hamppareita.
Sittenhän minä voinkin lähteä kotiin.
- Yritäpäs. - Haluatko ammuttavaksi?
Keisari ja minä...
Minä ja keisari ollaan sodasta samaa mieltä.
Kumpikaan ei halunnut sitä, joten lähden kotiin.
Hän onkin siellä jo.
Joku tätä halusi. Ehkä englantilaiset.
Ei, minä en halua ampua englantilaisia.
Minä olen nähnyt niitä vain täällä.
Monet näkevät täällä varmaan ensi kertaa saksalaisen.
Niiltä ei varmaan kysytty mitään.
Kai tästä jollekin jotain hyötyä on.
Ei minulle eikä keisarille.
- Ehkä keisari halusi sotaa. - Jätä meidät rauhaan.
Mutta keisarillahan on kaikkea mitä se tarvitsee.
Ei se ennen ole sotinut.
Kunnon keisari on aina tarvinnut sodan tullakseen kuuluisaksi.
Ja kenraalit. Ne tarvitsee sotaa.
Ja tehtailijat rikastuu.
Minusta se on enemmänkin kuin kuume.
Kukaan ei halua sitä, -
ja sitten se kuitenkin tulee.
Me ei haluttu eikä englantilaiset.
Ja tässä sitä taistellaan.
Minäpä sanon, miten asia pitäisi hoitaa.
Aina kun on iso sota tulossa, -
pitäisi aidata suuri kenttä...
- Ja myydä lippuja. - Niin.
Ja...
Ja kun päivä koittaa, -
kaikki kuninkaat ministereineen ja kenraaleineen -
pitäisi panna sen keskelle alushoususillaan.
Siellä ne saisi tapella kepeillä.
Paras maa voittaisi.
Nyt kun Kat pani asiat kuntoon, mennään katsomaan Kemmerickiä.
Matkalla voi sattua jotain mukavaa.
Minä ja keisari odotetaan teitä ajoissa marssille huomenna.
- Kyllä me tullaan. - Sano pojalle terveisiä.
Tuolla se on.
- Terve, Kemmerick. - Miten menee?
- Miten sujuu? - Miten täällä sujuu?
- Pidetäänkö sinusta huolta? - Hoidetaanko hyvin?
Franz?
Ihan hyvin.
Täällä on rosvoja.
Rosvoja.
Ne varasti kellon.
Ei niin komeaa kelloa pidä kantaa mukanaan.
Se vietiin kun olin nukutettuna.
Saat sen takaisin.
Onko vointi hyvä?
Katso kättäni.
Olet menettänyt paljon verta.
Paranet kun syöt kunnolla.
Pääasia että syöt. Tuo näyttää hyvältä.
Jalka on hirveässä tuskassa.
Oikean jalan varpaisiin sattuu.
Miten siihen voi sattua kun se on...
Nyt minä ymmärrän!
Nyt tajusin!
Jalka on katkaistu.
Miksi minulle ei kerrottu?
- Franz! - En voi kävellä enää!
Ole kiitollinen, että selvisit sillä.
Halusin metsänhoitajaksi.
Se onnistuu. Nykyisin on hyviä tekojalkoja.
Ja sinä pääset kotiin. Ajattelepa sitä.
Me tuotiin sinulle tavarat.
Pankaa ne sängyn alle.
Komeat saappaat.
Katsokaa mitä nahkaa!
Onpas mukavat!
Tuli vain mieleen...
Anna nämä meille, jos et käytä niitä enää.
Mitä ne sinua hyödyttää? Minä voin pitää niitä.
Minun saappaat hiertää jalat rakoille...
Me lähdetään.
Älkää menkö, olkaa vielä vähän aikaa.
- Minä tulen takaisin. - Me tullaan taas pian.
Kyllä se olo paranee.
Näkemiin.
Luuletko että se selviää?
- En usko... - Mennyttä miestä!
Menkää te, minä tulen perästä.
- Hei sitten. - Hyvä on, Paul.
Anteeksi, Paul.
En koskisi tavaroihin, joita hän voi käyttää.
Menisin avojaloin piikkilangalle, jos se auttaisi häntä.
Miksi lähetti saa tuommoiset saappaat?
Ymmärrän, Müller. Kaikki ollaan samanlaisia.
Ja hyviä saappaita on harvassa.
Pyydä lääkäri paikalle.
Viereisen sängyn miehellä olisi asiaa teille.
Olen tehnyt kaikkeni. En voi auttaa häntä.
Miesparka.
Hän tulee ensi kerralla.
Mahdankohan minä parantua?
Totta kai!
Luuletko tosiaan niin?
Heti kun selviät leikkauksesta.
Minä en usko.
Älä puhu joutavia. Olet vielä entisen veroinen.
Pahempiakin saadaan kuntoon.
Pääset ehkä kotipuoleen Klosterbergin toipilaskotiin.
Katselet ikkunasta peltojen yli -
niitä kahta taivaanrannan puuta.
Nyt on vuoden kaunein aika kun maissi kypsyy.
Saat lähteä kysymättä keneltäkään.
Saat soittaa pianoakin, jos haluat.
Nyt sinun pitää yrittää nukkua.
Hyvä Jumala, -
tässä on Franz Kemmerick.
Hän on vasta 19.
Hän ei halua kuolla.
Älä anna hänen kuolla.
Vie minun saappaat Müllerille.
Ei, Franz.
Ja jos...
Jos löydät kelloni, lähetä se kotiin.
Tohtori!
Missä lääkäri on?
Miksi täällä ei ole lääkäriä?
Tohtori, tulkaa! Franz Kemmerick tekee kuolemaa.
- Kukas hän on? - Amputoitu jalka.
- Tänään olen amputoinut 12. - Vuode 26.
Katso sinä, minä menen leikkaukseen.
Leikkauksia yhtenään aamuviidestä.
16 kuollutta tänään. Ystäväsi on seitsemästoista.
Aamuun mennessä kuolee parikymmentä.
- Minne kiire? - Mies on varastanut saappaat.
Nyt tajuan, Kat.
"Aritmeettisen sarjan summa on:"
"S = A + I x N toiseen."
Eikö olekin kiintoisaa?
Mitä varten sinä tuota opettelet?
Joku päivä luoti osuu ja kaikki on turhaa.
Saan tästä paljon iloa.
Minun saappaat!
Müller...
Katsoin kun hän kuoli.
Ennen en tiennyt, millaista on kuolla.
Sitten tulin ulos, -
ja minusta tuntui...
Minusta tuntui niin hyvältä olla elossa, -
että aloin kulkea nopeasti.
Mieleen tuli outoja asioita, -
kuten millaista on olla niityllä.
Kaikkea sellaista.
Tyttöjä...
Tuntui kuin sähkövirta -
olisi juossut maasta lävitseni.
Lähdin juoksemaan kovaa.
Juoksin sotilaiden ohi ja he huutelivat.
Minä juoksin ja juoksin.
Tuntui kuin en olisi saanut tarpeeksi henkeä.
Ja nyt minulla on nälkä.
Nyt en välitä vaikka on sota.
On ilo lähteä rintamalle tällaisissa saappaissa.
Hyvä keksintö.
Jos poltat joka täin menee paljon energiaa hukkaan.
Paloi kuoliaaksi.
Miten partio sujui?
Karmeaa varmaan jos oli aikaa kerätä satoa.
Hullaannuimme kirsikkapuun luona.
Sain tuon vaivoin kiskottua pois.
Se oli hienoa.
Minulla on kotona paljon kirsikkapuita.
Kun ne ovat kukassa, -
ylisiltä katsottuna piha on kuin paperiarkki.
Niin valkoinen.
- Ehkä saat pian lomaa. - Viljelijä saattaa päästä kotiin.
Nainen ei voi pitää tilaa yksin, -
vaikka tekisi kuinka lujasti töitä.
Sadonkorjuu lähestyy.
Mikä tuota vaivaa?
Vaimolta tuli eilen kirje. Se haluaa kotitilalleen.
Kaikki me halutaan kotiin.
Mitähän me tehtäisiin, jos äkkiä tulisi rauha?
Ryypättäisiin ja etsittäisiin naisia.
Minä etsisin sen Tuhkimon, -
jolle tämä sopisi sukkanauhaksi.
Ja kun se löytyisi, minua ei näkyisi pariin viikkoon.
Minä palaisin turvesoille -
ja leppoisille olutterasseille.
On pahempaakin kuin parsiminen.
Katsokaa perhettäni.
Sinua pitäisi potkaista, kun aloitit tämän jutun.
Helppohan teidän on puhua, kun teillä on mihin palata.
On vaimot, lapset, työt.
Entäpä me? Mihin me palataan? Kouluunko?
Mikä ettei? Vai tiedätkö kaiken?
Ei sitä joutavaa opetusta voi ottaa tosissaan, -
kun on kuunnellut kolme vuotta kranaatteja ja pommeja.
Ei siitä niin vain irti pääse.
Meille ei opetettu mitään hyödyllistä:
miten tupakka syttyy tuulessa ja märistä puista tulee nuotio, -
tai että pistin tarttuu kiinni jos pistät kylkeen etkä vatsaan.
Miten meille voi käydä?
Otetaan esimerkiksi meidän luokka.
20:sta kolme on upseerina.
Yhdeksän vainajana.
Müller ja kolme muuta haavoittuneena.
Yksi on hullujenhuoneella.
Kaikki me jonain päivänä kumminkin kuollaan.
Heti tuonne!
Himmelstoss!
- Mikä hätänä? - Tulitko hulluksi?
- Siellä on Himmelstoss! - Armeijassa saa oikeutta.
Niin että sitä ollaan sitten täällä.
Kauemmin kuin sinä.
Milloinkas me on tehty sinunkaupat?
Ylös ja kantapäät yhteen. Te kaikki!
Hötkyile vain yksinäsi.
Kuka tämä teidän ystävä on?
Hakisiko joku kenraali Ludendorffille nojatuolin?
Komennan teitä upseerina!
- Haluatteko sotaoikeuteen? - Minä haluan.
Tänään tulee iso hyökkäys ja haluaisin alta pois.
Totteletteko määräyksiäni?
Pussaa tuota.
Täällä ei ole tapana pokkuroida mutta sanonpa yhden asian.
Tänään yritetään taas vallata eräs kaupunki.
Viimeksi moni kaatui ja haavoittui, mutta lystiä oli.
Nyt sinä tulet mukaan.
Jos luoti osuu, niin ennen kuolemaa -
me tullaan, tehdään asento ja kysytään:
"Herra Kersantti, saammeko poistua?"
Tästä saatte maksaa.
Nyt se alkaa.
Aivan ajallaan. Paras valmistautua.
Minuun osui!
Tuo on vain naarmu. Ylös ja muiden mukaan!
Ei, ei!
Senkin rotta!
Saamarin rotta, panet toiset asialle!
Ylös siitä!
Eteenpäin! Ylös sieltä!
Komennettiin eteenpäin...
Eteenpäin!
Vastahyökkäys.
Haluan auttaa sinua.
Lopeta!
En kestä kuunnella tuota!
Miksi kuolet niin hitaasti? Kuolet sinä kuitenkin!
Ei, et sinä kuole.
Nuo ovat vain pieniä haavoja.
Pääset kotiin ja kaikki on hyvin.
Pääset kotiin paljon ennen minua.
Tiedät etten pääse pakoon ja siksi syytät minua.
En halunnut tappaa sinua, vaan pitää sinut hengissä.
En tappaisi, jos nyt hyppäisit tänne.
Kun hyppäsit, olit vihollinen ja minä pelkäsin sinua.
Mutta olet samanlainen mies kuin minä ja minä tapoin sinut.
Anna anteeksi, toveri.
Sano että saan anteeksi.
Ei, olet kuollut.
Sinun asiat on paremmin. Työ on tehty.
Ne ei mahda sinulle enää mitään.
Miksi ne teki meille tämän?
Me molemmat haluttiin vain elää.
Miksi meidät pantiin taistelemaan keskenämme?
Jos heitettäisiin kiväärit ja univormut, -
voisit olla veljeni niin kuin Katja Albert.
Sinun on annettava anteeksi.
Minä teen kaikkeni.
Kirjoitan vanhemmillesi ja...
Kirjoitan vaimollesi.
Lupaan ettei häneltä puutu mitään.
Autan häntä ja vanhempiasi.
Mutta anna minulle anteeksi.
Eilen tapahtui kauheita.
Pistin miestä omin käsin.
Tiedän millaista se on. Ensimmäinen kerta.
Älä huoli, lääkintämiehet löytävät.
Ei, se kuoli. Katsoin vierestä.
Et mahtanut mitään.
Meidän pitää tappaa. Ei mahda mitään.
Siksi ollaan täällä. Katso tuotakin.
Olisittepa nähneet miten mies lensi ilmaan.
Tuon kaverin piti osua tänään kolme kertaa.
Tuota menoa se saa renikan rintaansa.
Älä menetä uniasi tämän takia.
Ehkä olin vain sen luona liian kauan.
Siitä se johtuu!
Ja sota on sotaa.
Eteenpäin, mars!
Eteenpäin!
Komppania, seis!
Poistukaa.
Aliupseerit ja miehistö, poistukaa!
- Antakaa parasta makkaraa! - Kaksi.
Anna olut!
Yksi, kaksi, kolme! Zum Wohl!
Anna olut!
Mene matkoihisi.
Anna minulle olut.
Yksi olut.
Tänään ollaankin ympäri päissämme.
Tästä se alkaa.
En muistanutkaan että on tuommoisia tyttöjä.
Ei niitä olekaan.
Katso noita ohkaisia pikku kenkiä.
Noilla ei pitkälle marssita.
Paul! Älä puhu marssista.
Pitkästytät neitiä.
Tuhannesti anteeksi.
Mitä luulet, minkä ikäinen se on?
Suunnilleen 22.
Sitten se on meitä vanhempi.
Se on 17!
Tuommoinen tyttö...
Se olisi hyvä, vai mitä Albert?
Ei tulisi mitään, kun on tuo mies.
Käytäisiin kylvyssä, pestäisiin vaatteet.
Mikäs siinä.
Ja päästäisiin eroon täistä.
Hetkinen, tyttö on jo kaukana.
Päivämäärä on toukokuu 1917.
Neljä kuukautta sitten.
Totta.
Tytön malja joka tapauksessa.
Kaikkien tyttöjen malja!
Albert...
Voitaisiin silti käydä pesulla.
Hyvä on.
Minä kyllä tykkään suuremmista.
Keskustelu kulki korkeammalla tasolla.
Me ollaan kylvyn tarpeessa.
- Kylvyn! - Minkä takia?
Ette te tajuaisi.
Vesi on kylmää. Romantiikka menee liian pitkälle.
Ajattele niitä kauniita silmiä.
- Ja tukkaa. - Tässä sitä ollaan!
- Me ei jäädä mistään. - Mene!
- Mitä te täällä teette? - Kylvetään.
Jotkut käy kuulemma kylvyssä joka viikko!
Naisia!
Haluaako mamsselit uimaan?
Antakaa suukko!
Kulta!
Älkää menkö, tytöt.
Älkää menkö.
Ruokaa!
Seis! Vastarannalle ei saa mennä.
Pysykää täällä tai joudutte vielä vaikeuksiin.
Mitä ne mongertaa?
- Ne odottaa meitä illalla. - Sitten mennään.
- Tuo blondi on minun perään. - Meitä on neljä ja noita kolme.
Minä pysäytin ne. Blondi on minun.
Te tappelette lopuista.
Rakkaudessa ja sodassa kaikki on sallittua.
Mitä tarkoitat? Mitä aiot tehdä?
Saattepa nähdä.
C'est moi, blondi.
Se käski ovelle.
Vaatimaton ja hurmaava!
Istuu kuin valettu.
Upseerin takki. Parempaa väkeä.
Ota vielä TYYPPV-
Onkos nyt sinun vain minun syntymäpäivä?
Miten niin?
Olet tarjonnut ryyppyjä jo kaksi tuntia.
Koetan tässä keksiä että miksi.
Minkä takia?
Pojat vain sanoi, -
että sinua pitää viihdyttää vähän aikaa.
Mukavia poikia.
Niin.
Ne sanoi, että sinä ymmärrät.
Minua on huijattu!
Niin varmasti on.
Tästä saat!
Ja lisää tulee!
Liian äänekästä.
Kulta...
Mikä sinun nimesi on?
Nimi... Miten se sanotaan?
Georgette? Camille?
Suzanne.
Paul.
Suzanne, voisinpa sanoa sinulle jotain.
Kunpa ymmärtäisit.
En näe sinua enää koskaan. Tiedän sen.
Enkä tuntisi vaikka näkisinkin.
Kuitenkin muistan sinut aina.
Olet niin erilainen kuin ne naiset, joita sotilaat tapaavat.
Ei, ei, en puhu sodasta.
Minä puhun sinusta.
Tuntuu kuin kaikki sodan kauhutjajulmuus -
olisivat pudonneet harteiltani -
kuin taikaiskusta.
Aivan uskomattomalla tavalla.
Kutsu Paul.
Me lähdetään, Paul.
Katsokaa, uusia arkkuja! Meille.
Hilpeästi on varauduttu tähän hyökkäykseen.
Huomaavaista, mutta yksikään ei ole tarpeeksi pitkä Tjädenille.
En puhu teille, petturit.
Minua ei arkkuun panna.
Sanoisin että ei.
Ole kiitollinen, jos saat pressukankaan -
tuon ruipelon runkosi peitoksi.
Kylkeen sattuu!
Katolinen sairaala, Albert.
Täällä saa kuulemma hyvää ruokaa ja hoitoa.
Meitä onnisti.
Sidontapaikan ja junamatkan jälkeen onni on ansaittu.
Olen Hamacher.
Se on nimeni.
Sain tällin päähäni ja ne kirjoitti todistuksen, -
että Josef Hamacher on tilapäisesti syyntakeeton.
Siitä lähtien Hamacherilla on ollut hauskaa.
Toivottavasti ette haavoittuneet kovin pahasti.
Toiset kuolevat niin pian, ettei ehditä tutustua.
Meihin tutustut hyvin.
Kiitos.
Samoin sinulle.
Anteeksi, on aika mennä.
Niin, sisar.
Katsokaa.
Jos ne vie vaatteet, miestä ei sen koommin näy.
Ne vie sen kuolevien huoneeseen.
Kuolevien huoneeseen!
Kuolevat viedään muualle, jotta peti saadaan käyttöön.
Rakennuksen kulmassa on pieni huone -
aivan ruumishuoneen vieressä.
Se on näppärä ja säästää vaivaa.
Entäs jos mies paranee?
Olen nähnyt monen menevän sinne, -
mutta kukaan ei palaa.
Sisar...
- Sinäkö soitat, Paul? - Niin.
Onko jotain vialla?
Haava vuotaa. Side on aivan märkä.
Olen soittanut kauan eikä kukaan tule.
Haava vuotaa.
Hakekaa steriili side ja jääpussi.
- Miksi kukaan ei kutsunut? - Hän soitti.
Kukaan ei pääse kävelemään.
Onko se paha?
Kyllä se paranee. Ehdimme ajoissa.
Mitä nyt? Mitä te teette?
Siteet pitää vaihtaa.
Minne te viette minut?
Sidontaosastolle.
Minä en lähde! Jään tänne!
Kuulkaahan nyt.
- Ei kuolevien huoneeseen! - Mennään sidontaan.
Miksi otatte vaatteet? Valehtelette!
Minä tulen takaisin! Minä en kuole!
Sisar Libertine, kuinka hän voi?
Poikaparan jalka piti amputoida.
Hän on mennyt.
Mennyt!
Terve.
Tervetuloa kotiin, Albert!
Mikä on vointi?
Hyvä, mutta minulla on kauheat kivut.
Jalkaan sat...
Hamacher, onko minun jalka katkaistu?
Ei, kaksiko sinulla niitä oli?
Ne on tallella. Yksi ja kaksi.
Älä pelleile, sano totuus.
Tallella ovat, ja näytät hyvältä.
Katso.
En rupea rammaksi!
En aio elää!
Tapan itseni ensi tilassa.
- En elä! - Elät sinä.
Albert, minä palasin! Minähän sanoin niin.
Katsokaa, olen palannut!
Ei sinne, minä asun tuossa.
Paul, olen onnellinen!
Hamacher, tulin kuolevien osastolta.
Semmoista ei ole sattunut ennen.
Parannutaan pian ja lähdetään kotiin niin kaikki on kunnossa.
Paul, kaikki on pian hyvin.
Paul! Paul!
Mikä sinua vaivaa?
Ei mikään.
Anna nenäliina.
- Äiti... - Olen täällä, Paul.
Äiti on sairas.
- Oletko haavoittunut? - En, minä sain lomaa.
Minua itkettää vaikka pitäisi olla iloinen.
Anna, hae purkki mustikoita.
Kai sinä vielä pidät niistä?
Pidän. En ole saanut pitkään aikaan.
Ihan kuin olisimme tienneet tulostasi.
Teen perunakakkuja.
Älä anna niiden palaa.
Paul, istu.
Tähän viereeni.
Oma Paulini.
Minun poikani.
Olin unohtaa, että minulla on tuliaisia.
Katso, leipää, makkaroita ja riisiä.
Olet itse nähnyt nälkää.
Pitäisikö mennä kertomaan isälle Paulin tulosta?
Paul voisi vahtia hellaa.
Ei, minä nousen.
Sinä olet nyt sotilas.
Jotenkin en tunne sinua.
Riisun nämä.
Haen pukusi kaapista. Sieltä minne jätit sen.
Oletko tosiaan täällä?
Ethän sinä...
Ethän sinä katoa?
Ei, minä olen tässä.
Tavarasi ovat valmiina.
- Muistan kun sait tuon. - Ja sinä otit sen pois.
Niin otin.
Emme ole eturintamassa, mutta kunnioitamme sotilasta, -
joka lähtee uhmaten verta ja kuolemaa.
Hyvät herrat, tässä on poikani.
Mukava tutustua, nuori mies.
Kuinka siellä sujuu? Onko kamalaa?
Meidän on jatkettava.
Siellä saatte sentään kunnon ruokaa.
Täällä se on huonompaa.
Aina parasta sotilaille. Se on tunnuslauseemme.
Parasta sotilaillemme.
Antakaa ranskalaisille kunnolla köniin.
Ja jos te pojat haluatte tulla kotiin, -
minäpä näytän, mitä ennen sitä pitää tehdä.
Auttakaapas vähän.
Tuossa on rintamalinja.
Se on V:n muotoinen.
Tässä on St. Quentin. Näet itsekin.
Olette melkein määränpäässä.
Painakaa eteenpäin, älkää jääkö asemiin makaamaan.
Murskatkaa engelsmannit ja sitten teillä on rauha.
Siellä sota näyttää ihan toiselta kuin täällä.
Sinä et tiedä siitä mitään.
Tunnet tietenkin yksityiskohtia, -
mutta tässä on kyseessä kokonaisuus.
Sinä et osaa ajatella sitä.
Teette toki velvollisuutenne ja vaarannatte henkenne.
Sitä vastaan saatte korkeinta kunniaa!
Jokaisen rintamamiehen sietäisi saada Rautaristi.
Ensin vihollisten linjat on murrettava Flanderissa.
- Painakaa Pariisiin asti. - Aivan!
Ei Flanderissa, vaan läpimurron tulee tapahtua tässä.
Vihollisella on siellä liikaa varusteita.
- Vaadin Flanderia! - Minkä takia?
He ovat jo melkein St. Quentinissä.
Flanderi on tasaista, vuoret eivät ole esteenä.
Jokia on liian paljon.
Maatiloilta on lähdetty.
Kouluista, tehtaista.
Sieltä on menty uljaasti ja rohkeasti eteenpäin, -
ymmärtäen, ettei nyt ole muuta tehtävää -
kuin pelastaa isänmaa.
Mitä kuuluu, Paul?
Mukava nähdä, professori.
Tulit juuri oikeaan aikaan.
Kuin sanojeni vakuudeksi tässä on yksi lähteneistä.
Tämä poika istui täällä edessäni pulpetissa -
ja luopui kaikesta palvellakseen ensimmäisenä sotavuonna.
Hän on rautaista nuorisoa, joka teki Saksasta voittamattoman.
Katsokaa, miten roteva, verevä ja kirkassilmäinen.
Tällaista sotilasta jokaisen tulisi kadehtia.
Poika, sinun on puhuttava heille.
Kerro mitä on palvella isänmaataan.
- En voi kertoa mitään. - Sinun täytyy. Sana vain.
Kerro kuinka heitä tarvitaan.
Kerro miksi lähdit ja mitä se tarkoitti.
En voi sanoa mitään.
Jos muistat joitain jaloja sankaritekoja, -
kerro niistä.
En voi kertoa mitään, mitä ette jo tietäisi.
Elämme juoksuhaudoissa ja taistelemme.
Koetamme jäädä henkiin.
Aina se ei onnistu.
Siinä kaikki.
Ei, ei Paul!
Olen ollut siellä ja tiedän millaista se on.
Ei sitä pidä korostaa.
Kuulin kun veisasitte täällä entistä virttä, -
miten tehdään rautaisia nuoria sankareita.
Uskotte yhä että on kaunista ja suloista kuolla maansa puolesta.
Ja me uskoimme teitä.
Mutta ensimmäinen pommitus sai toisiin aatoksiin.
On likaista ja tuskallista kuolla maansa puolesta.
On parempi olla kuolematta lainkaan!
Mitä hyödyttää, että miljoonat kuolevat maansa puolesta?
Minun piti sanoa, kuinka paljon heitä tarvitaan.
Hän käskee: "Menkää kuolemaan."
On helpompi käskeä muita kuin mennä itse kuolemaan.
Pelkuri!
Ja on helpompi sanoa kuin tehdä se itse.
Ei, pojat!
Ikävä kyllä on sanottava...
Ei kannata puhua näin. Tiedätte mitä tarkoitan.
Värväydyimme tästä luokasta kauan aikaa sitten.
Niin kauan sitten, että luulin maailman jo oppineen.
Nyt sinne lähetetään lapsia eivätkä he kestä viikkoakaan.
Minun ei olisi pitänyt tulla lomalle.
Rintamalla ollaan elossa tai vainaita ja se siitä.
Siinä ei voi ketään petkuttaa.
Ja siellä olemme hukassa olimmepa elossa tai vainajia.
Sitä on kestänyt neljä vuotta.
Jokainen päivä on vuosi ja jokainen yö vuosisata.
Ruumiimme ovat multaa ja ajatuksemme savea.
Me nukumme ja syömme kuoleman seurassa.
Olemme mennyttä koska niin ei voi elää pitäen kaiken sisällään.
Ei olisi pitänyt tulla lomalle. Palaan huomenna.
Lomaa olisi neljä päivää, mutten kestä täällä.
Palaan sinne huomenna.
Olen pahoillani.
Vilustut, äiti, sinun pitää mennä nukkumaan.
Minulla on aikaa nukkua, kun sinä olet poissa.
Onko sinun pakko lähteä huomenna?
On, tuli uusi käsky.
Pelkäätkö kovasti?
En, äiti.
Haluan sanoa erään asian.
Sitä vain että...
pidä varasi niiden naisten suhteen.
He eivät ole kunnollisia.
Meidän tienoilla ei ole naisia.
Ole varovainen rintamalla.
Olen minä.
Rukoilen puolestasi joka päivä.
Ja koeta saada jokin vähemmän vaarallinen tehtävä.
Minä yritän.
Menen muonitukseen. Sinne on helppo päästä.
Tee niin, ja jos muut sanovat...
Se ei minua haittaa.
Sinun pitää mennä vuoteeseen ja parantua ennen kuin palaan.
Panin reppuusi kahdet uudet alusvaatteet.
Ne pitävät sinut lämpimänä.
Ne ovat villaa.
Se on mukavaa.
Hyvää yötä, poikani.
Hyvää yötä, äiti.
Voi äiti...
Pidät minua yhä lapsena.
Miksi en voi painaa päätäni syliisi ja itkeä?
- Onko tämä 2. komppania? - On.
- Tässäkö kaikki? - Niin.
Meillä oli 150 miestä, mutta nämä palasivat eilen.
Nyt saadaan täydennystä ja pian meitä on taas 150.
Kuinka vanha olet?
Kuusitoista.
Ei löytynyt mitään.
Pitänee syödä sahanpuruja.
Ei, näen mieluummin nälkää! Ne kuvottavat.
Nyt tästä tulee taas kunnon sota.
Mitä vanhalle Paulille kuuluu?
Täällä ollaan.
Komppaniaa oli vaikea löytää. Kukaan ei tiennyt teistä.
Hyvä että löysit sen.
Eipä tästä paljon minulle jää.
Sahanpuruissa oli ruokaa. Nyt on pelkkiä sahapuruja.
Ne kalvavat sisältä päin.
Tämä komppania ei näytä olevan entisensä.
Täydennysmiehet eivät jaksa vielä edes kantaa pakkausta.
Ne osaavat vain kuolla.
On kai täällä joku entisistäkin.
Ne koettaa keksiä keinon tappaa minut heti.
Missä on Westhus?
Viestikoira haavoittui. Mies meni hakemaan.
- Onko aselevossa perää? - Ei siltä vaikuta.
- Pitääkö meidän yhä taistella? - Niin ne sanoo.
Ne on hulluja!
Saksa on kohta tyhjä.
Missä Detering on?
Sille tuli koti-ikävä. Muistatko ne kirsikkapuut?
Se ei päässyt siitä yli.
Eräänä iltana se lähti kotitilalleen auttamaan vaimoaan.
Mies saatiin kiinni eikä siitä ole sen koommin kuultu.
Sillä oli vain koti-ikävä, mutta ei ne oikein ymmärtäneet.
Entä Kat? Onko se...
Ei! Jos se olisi kuollut, sota olisi lopussa.
Sehän sanoo aina, että se säästetään viimeiseksi.
- Missä mies on? - Etsimässä aineksia keittoon.
Missä päin?
Parin kilometrin päässä tuolla päin.
Nähdään myöhemmin.
Kat!
Paul!
Terve, Paul.
- Miten kylki? - Se on jo kunnossa.
Onko onnistanut?
Ei, kenraalin porukat on haravoineet koko seudun.
Istutaan tuohon.
Millaista kotona oli?
Oliko hyvä loma?
Ajoittain.
Mikä hätänä?
En enää sopeudu sinne.
Ei meistä kukaan. On oltu täällä liian kauan.
Nuoret pitivät minua pelkurina kun sanoin, -
että meistä kuolemanpelko voittaa velvollisuudet.
Vanha mies käski painaa Pariisiin asti.
Isä halusi, että pidän aina asepukua.
Siellä ei ole enää kotia.
Minä halusin vain takaisin katsomaan Katia.
Minulla on enää vain sinut.
Minussa ei ole kovin paljon.
Minulla oli ikävä sinua, Paul.
Me tiedetään mitä tämä on. Täällä ei valehdella.
Painaa Pariisiin!
Näkisitpä mitä vastapuolella on.
Siellä syödään valkoista leipää.
Niillä on moninkertaisesti lentokoneita.
Niiden panssarit menee minne vaan.
Mitä meillä on jäljellä?
Kuluneita aseita, joilla osuu omiin.
Ei ruokaa, ammuksia eikä upseereja.
Painaa Pariisiin!
Vai semmoisia siellä puhutaan.
Meidän pitänee lähteä.
Valehtelin äitiparalle.
Sanoin että asiat on hyvin, koska meitä on paljon yhdessä.
Nyt sinun kanssasi tuntuu, että puhuin äidille totta.
Maahan!
Jo toinen meni ohi. Lähdetään.
Hetkinen, ei taida kaikki kalut olla ihan reilassa.
En taida kävellä loppumatkaa.
- Osuiko sinuun? - Sääri taisi murtua.
Ei näytä pahalta.
Sitä minun tuuriani.
Sehän tarkoittaa, että sota on lopussa.
Ei toki.
Tämä sota ei lopu ennen kuin minut tapetaan.
Nyt varovasti.
Varovasti.
Minä vien sinut. Anna käsi.
Varovasti.
Hyvä on.
Nyt meidän tiet eroavat.
Ehkä voidaan tehdä jotain yhdessä sodan jälkeen.
Niin.
Vaihdetaan osoitteita.
Et saa molempia samana päivänä!
Kyllä me vielä tavataan.
Muistatko, kun toit kerran kokonaisen sian?
Entäs kun opetit metsässä väistelemään kranaatteja?
Entä ensimmäisen pommitukseni? Kyllä minua itketti.
Olin vasta nuori alokas.
Perillä ollaan.
No niin, Kat.
Rehkit aivan suotta. Mies on kuollut.
Ei, vain pyörtynyt. Sitä osui sääreen.
Hän on kuollut.
Otatko miehen palkkakirjan?
- Oletko sukua? - En ole.
Saitko nimen ja numeron?
Korpraali Stanislaus Katczinsky, 306.
LOPPU
Finnish